Tämänkin tekstityksen tarjosi:
Suomennos: Sensei69, ~e~, BlueNun, MissFire, aitio jeesusp0rkkana, mrlt, Pavel666, Jandell, DetroitDiesel
Oikoluku: borje, MissFire
Dogville sijaitsi Kalliovuorilla Amerikan Yhdysvalloissa.
Täällä ylhäällä, jossa tie väistämättömästi loppui, -
lähelle vanhan hylätyn hopeakaivoksen sisäänkäyntiä.
Dogvillen asukkaat olivat kunniallisia ihmisiä, jotka pitivät kaupungistaan.
Ja kun tunteellinen sielu Itä-rannikolta -
oli kerran nimennyt heidän pääkatunsa Jalavakaduksi, -
vaikkei jalava koskaan olekaan varjoaan langettanut Dogvilleen -
he eivät löytäneet syytä muuttaa mitään.
Useimmat rakennuksista olivat melko rähjäisiä, enemmänkin murjuja totta puhuen.
Talo, jossa Tom asui, oli kuitenkin paras -
ja hyvinä aikoina olisi käynyt melkein edustuskelpoisesta.
Sinä iltapäivänä radio soi pehmeästi.
Vanhuudenhöperyydessään Thomas Edison vanhemmalle -
oli kehkeytynyt heikkous kevyeeseen musiikkiin.
Naiset ja herrat... Yhdysvaltojen presidentti...
Tom, tekisitkö palveluksen? Radio!?
Vain koska musiikki loppui ja sinä voisit kuulla jotain hyödyllistäkin?
Luulin että meillä on sitä varten radio...
Minä tarvitsen lepoa, niin kuin hyvin tiedät.
Pilkkaa minua jos tahdot.
Tomin isä oli ollut tohtori ja sai nyt vaatimatonta eläkettä, -
joten Tomille ei ollut kauhea onnettomuus vain vetelehtiä, tekemättä mitään.
Tom oli kirjailija. ...ainakin oman mittapuunsa mukaan.
Hänen ulosantinsa paperille -
oli tähän asti rajoittunut sanoihin "mahtava" ja "pieni", -
kysymysmerkillä, -
mutta se oli kuitenkin säntillisesti arkistoitu yhteen hänen monista toimistolaatikoista.
Hei, isä.
Iltaa mestari Tom.
Hyvää iltaa, mestari Olivia.
Älkää unohtako huomista tapaamista.
Een.
Lykätäkseen hetkeä -
jolloin hänen täytyisi laittaa kynä tuppiin -
Tom oli nyt keksinyt sarjan tapaamisia moraalivarustelusta -
joilla hän tunsi auttavansa kaupunkia.
- Hei, lapset. - Hei, Tom.
Hyvää iltaa Chuck.
Näemmekö sinut huomenna tapaamisessa?
Pärjäisin kyllä ilman saarnojasi.
Tiedät Veran.
Ei antanut hetkeäkään rauhaa, ennen kuin sanoin kyllä.
Kuka antoi Moosekselle tuon luun? Siinä on vielä lihaa päällä.
Jason.
Jasonko antoi tuolle piskille luun missä on lihaa?
Koska näimme viimeksi lihaa?
Seuraavan kerran kun tuhlaat hyvää ruokaa, otan veitsesi pois.
Olisi pitänyt tietää sen olleen sinä, joka antoi lihaa syötäväksi.
Moosesta piti pitää nälässä. Vahtiakseen.
Vahtia Dogvillessä?
Mitä täällä on varastettavaa?
Nämä ovat julmia aikoja, Tom Edison.
Pian tulee ihmisiä, joilla on vielä vähemmän kuin meillä.
Tosiaankin.. Tom oli tarpeeksi kiireinen, vaikka kuitenkin, virallisesti puhuen, -
ei vielä kiireinen kirjoittamaan.
Ja vaikka ruumiista oli vaikea päätellä hänen ammattiansa, -
hän vastasi ainoastaan "kaivostoiminta".
Ja vaikka hän ei mennyt läpi harmaan kiven, -
hän meni läpi jostain vielä kovemmasta -
nimittäin, ihmissielusta... suoraan sinne missä se kimalteli!
- Hei, Martha. - Hei, Tom.
Kuules, he ovat kaikki tulossa, joten pistä ne penkit vain valmiiksi.
Ne ovat valmiina.
Mutta Tom, toistan, jos sinun on käytettävä minun urkujani -
minun on saatava erikoislupa aluejohtajalta.
Martha, minähän sanoin, emme tarvitse urkuja.
Voimme olla hengellisiä ilman laulamista tai raamatun lukemista.
Kello on jo melkein seitsemän. Äläpäs unohda kelloasi.
Luulenpa, että tämä riittää Ma Gingerille.
En usko kaiken tämän haravoinnin ja kuokkimisen olevan hyväksi maaperälle.
Se oli maaperä, joka antoi elämän meille kaikille.
Älä heitä huulta minulle, Thomas Edison nuorempi.
Minähän kuokin niin paljon kun vain helkkari huvittaa!
Niinpä niin, ja pilaat koko homman! Olen samaa mieltä Tomin kanssa.
Niin no, hän tykkää syödä piiraitani, etkös vain?
No ovathan ne maukkaita. Ei epäilystäkään.
Kyllä. Mitä kuokkimiseen tulee, kumpi on oikeassa, minä vai sinä, Tom?
En ole varma, onko se näin yksinkertaista.
Hän löi sinut siinä, Ginger.
Et voi vastustaa, ethän Gloria?
Hei, Ben. Minä hoidan ovet!
Pärjään kyllä, Tom.
Oletko kuullut mitään kuljetusalalta?
Meneekö kaikki päin helvettiä sielläkin?
Älä pilkkaa kuljetusalaa.
Kello oli tasan seitsemän, kun Martha soitti kelloja, -
ja Tomin oli määrä pelata tammea lapsuudenystävänsä Bill Hensonin kanssa.
Bill oli tyhmä ja tiesi sen.
Aivan liian tyhmä kelvatakseen insinööriksi, siitä hän oli täysin varma.
Kuunneltuaan hetken laaksossa paalujunttaa, -
jonka Ben väitti tekevän uuden rangaistuslaitoksen perustuksia, -
Tom lähti Hensonin taloa kohden ottaakseen vielä yhden -
nöyryyttävän voiton Billistä tammessa.
Jotkut saattoivat sanoa, että tilaisuus kohdata Billin vanhempi -
sisar Liz, oli suurempi syy kuin tammipeli, -
ja he saattoivat olla oikeassa.
Oli totta, että Hensonien kotona pilkisti tyystin uusi horisontti.
Horisontti, joka oli aivan yhtä houkutteleva kuin laakson takana pilkistäväkin.
Horisontti, jonka rajana olivat Liz Hensonin uhkeat kurvit.
- Eikö kukaan avaa? - Makea, kipeä viekoitteleva kuilu.
- Hei, Liz. - Hei, Tom.
Onko sinun tultava joka ikinen päivä?
Olisi paljon mukavampaa, jos joku kiinnostava ilmestyisi vaihteeksi.
Tiedät, että olen kovin yksinäinen tässä kaupungissa.
Kun sulhaseni kirjoittaa saaneensa sen työn Bolderista, minä lähden.
Sitten koko porukan on löydettävä jonkun toisen hameenalusta kurkittavaksi.
Onko.. Bill sisällä?
No eikö hän ole aina?
Hän opiskelee ja minä autan silmälasien kanssa.
Vaikka jokainen tietääkin minun olevan se viisaampi.
- Hei, rouva Henson. - Hyvää iltaa, Tom.
Tammen aika, Bill vanha kamu.
Oliko se...?
Etkö kuullut kelloa?
Aivan kuten aina, Bill yritti teeskennellä pelaavansa.
Hän ei vielä ollut aivan ymmärtänyt tätä tapaamisjuttua, hän väitti.
Ehkä sinun pitäisi antaa niiden vain olla?
En usko... minä... minä...
Mitä jos ne ovat hyvin ihan noin?
Luuletko niiden olevan hyvin? Enpä usko.
Uskon, että on paljon mitä tämä maa on unohtanut.
Yritän vain virkistää ihmisten muistia esityksin.
Joten... esitys on siis huomenna?
Enpä tiedä.
Jotta nähtäisiin, onko Dogvillen asukkailla ongelmia hyväksymisessä -
he tarvitsevat jonkun hyväksyttäväksi.
Jotain käsin kosketeltavaa, kuten lahja.
Miksi hitossa kukaan antaisi meille lahjaa?
En minä tiedä.
Minun täytynee pohdiskella tätä.
Odota, odota... meiltä puuttuu nappula.
Emme voi pelata.
Mieleni on terävä tänä iltana.
Öitä, Bill.
Luku 1:Tom kuulee laukauksia ja tapaa Gracen
Huolimatta yritteliäistä koetuksista pidentää peliä, -
Tom oli saavuttanut voiton tammessa aika nopeasti.
Oli alkanut sataa ja tuuli oli noussut normaaliksi puhuriksi, -
kun Tom käyskenteli kotiinsa Elm Streetin läpi.
Jos Tom tahtoi todistaa, että Dogvillen asukkailla -
oli ongelmia hyväksymisessä seuraavan päivän luennollaan -
häneltä puuttui kipeästi valaistuminen, lahja.
Bill oli saattanut olla oikeassa.
Tähän kyseiseen kaupunkiin ei ollut erityisesti sadellut lahjoja.
Hänen mielessään ei ollut epäilystäkään.
Ne olivat laukauksia.
Paaluttaja suolla ei kuulostanut yhtään sellaiselta.
Laukaukset olivat kuuluneet alhaalta laaksosta, -
tai ehkä jostain paikasta Canyon Roadilta Georgetownin suunnasta.
Hän kuunteli iäisyyden uusia laukauksia. Mutta ne eivät toistuneet.
Hiukan pettyneenä, Tom istuutui vanhan rouvan penkille ajattelemaan, -
pysyäkseen hetken kiinni vaaran tunteessa.
Muttei kestänyt kauan, kun hänen ajatuksensa olivat taas lempiaiheessaan, -
ja myrskyn keskuksessa ne muuttivat muotoaan artikkeleiksi, romaaneiksi -
ja mahtaviksi ihmisjoukoiksi, jotka kuuntelivat hiljaisuudessa Tomia uuden kirjan -
julkistuksen jälkeen. Kirjan, joka ruoski ja puhdisti ihmissielua.
Hän näki miehiä ja heidän joukossaan jopa muita kirjailijoita, -
levitellen käsivarsiaan toistensa ympärille aivan kuin, -
hänen sanojensa kautta elämä olisi avautunut heille uudestaan.
Se ei ollut ollut helppoa.
Mutta hänen uutteruutensa ja ahkeruutensa kautta -
kertoma- ja näytelmäkirjallisuudelle oli mennyt läpi hänen viestinsä, -
ja kysyttäessä hänen tekniikastaan hänen täytyisi vastata ainoastaan yhdellä sanalla: -
"valaistuminen".
Tom olisi voinut viettää toiset puoli tuntia penkillä, -
mutta toinen epätavallinen ääni havahdutti hänet.
Se oli Mooseksen haukunta.
Se itsessään ei ollut epätavallista, mutta se, millä tavoin se haukkui, oli uutta.
Sen haukunta ei ollut kovaa, enneminkin murinaa -
aivan kuin vaara olisi melko lähellä -
eikä vain ohi kulkeva pesukarhu tai kettu.
Aivan kuin koira seisoisi kasvotusten -
vakavasti otettavan voiman kanssa.
Hei, rouva! En menisi ylös sinne, jos olisin sinä.
Tunnen vuoren hyvin, ja epäilen selviäisinkö minäkään hengissä.
Se on todella ikävä pudotus.
Onko toista reittiä?
Kyllä.
Missä?
Takaisin sitä tietä kuin tulitkin. Takaisin Georgetowniin.
Miksi sinun täytyy mennä vuorelle?
Oliko sinulla jotain tekemistä niiden laukausten kanssa?
Auta minua, auta minua, ole kiltti.
Voit piiloutua kaivokseen, tuonne!
Hei, minne tämä tie johtaa?
Ei minnekään. Se on umpikuja.
Jos sinun täytyy mennä läpi, käänny ympäri, mene takaisin Georgetowniin päin.
Tämä paikka... sitä kutsutaan Dogvilleksi.
Dogvilleksi? Se kertookin jo paljon, se on tyhmä nimi, jos mikään.
Me etsimme jotakuta...
Todellako, kuka se mahtaa olla?
Pomoni haluaa puhua kanssasi.
- Nuori mies. - Niin, herra.
Etsin tyttöä. Hän on saattanut sekaannuksissaan päätyä kaupunkiinne.
En halua hänelle mitään pahaa. Näetkös, hän on arvokas minulle.
Tuota, herra... kukaan ei ole viime aikoina mennyt Dogvillen kautta.
Mooses olisi haukkunut. Hän on hyvin epäluuloinen vieraita kohtaan.
Ahaa... Se on todella viisas Mooses.
Otathan korttini ja ehkä jos... näet vieraan, -
soita minulle.
Olen siinä asemassa, että voin tarjota huomattavan palkkion.
Kyllä, herra. Kiitos.
Ammuitteko te ne laukaukset?
He menivät. Haluatko tulla nyt ulos?
Haluatko kupin kahvia ennen kuin lähdet kiipeilemään vuorille?
Se olisi mukavaa.
Kauniin karkurin nimi oli Grace.
Hän ei ollut valinnut Dogvilleä kartasta tai hakeutunut kaupunkiin vierailulle, -
silti Tomista tuntui heti, että hän kuului joukkoon.
Otanko luun?
Hän olisi voinut pitää haavoittuvaisuutensa itsellään, -
mutta hän oli päättänyt antautua hänelle umpimähkään.
Kuin.. kyllä.. lahja.
"Anteliasta, hyvin anteliasta", ajatteli Tom.
Haluatko syödä? Sinun täytyy olla nälkäinen?
En voi.
En ansaitse sitä leipää!
Varastin tuon luun. En ole koskaan ennen varastanut mitään.
Joten nyt, nyt minun täytyy rankaista itseäni.
Minut kasvatettiin ylimieliseksi, -
joten minun täytyi opettaa itselleni nämä asiat.
Voi olla parasta koulutuksellesi...
Grace, tässä kaupungissa, näinä aikoina -
on hyvin epäkohteliasta olla syömättä, mitä eteen annetaan.
Olen kovin pahoillani.
Ketä olivat ne miehet autossa? Miksi he haluaisivat vahingoittaa sinua?
Mies takapenkillä, hän on pomo. Näin hänen kasvonsa.
Hän antoi minulle puhelinnumeron, käski soittaa, jos näkisin sinut.
Hän varmasti tarjosi sinulle suurta palkkiota, jos kertoisit hänelle olinpaikkani.
Kyllä.
Missä perheesi on?
Ei minulla ole perhettä.
Minulla oli vain isä, -
mutta nuo gangsterit veivät hänet minulta.
Mitä jos sanoisin, että voit jäädä tänne?
Tänne?
Vaikka tarkoittaisitkin sitä, se on mahdotonta.
Tämä on hyvin pieni kaupunki, minun täytyy piilotella. Ihmiset kyselevät.
Sillä ei ehkä olisi väliä. Ei, jos he kaikki haluaisivat auttaa sinua myös.
Väitätkö, että kaikki tässä kaupungissa ovat samanlaisia kuin sinä?
He ovat hyviä ihmisiä. He ovat rehellisiä ihmisiä.
He ovat kaikki tarvinneet joskus apua.
He voivat hyvin torjua sinut, mutta -
luulen, että olisi vaivan arvoista kysyä.
Mutta minulla ei ole mitään annettavaa heille takaisin.
Luulen, että sinulla on paljon annettavaa Dogvillelle.
Kuvaillessa yleisön mielialaa -
Tomin moraalisen saarnan aikana seuraintalolla seuraavana päivänä, -
"innostunut" olisi liikaa sanottu, mutta he olivat tulleet.
Ja Tom oli antautunut pelottomasti yritykseensä valaista ihmisongelmaa: -
vastaanottamista.
Aihe oli ilmiselvä, mutta melko kammottavan harkitsematonta tältä nuorelta mieheltä.
Kompensoidakseen valmistautumisen puutetta Tom käytti huolellisesti tekniikkaansa -
tuomiten ankarin sanoin hieman huolimattomasti joka suuntaan.
Hänen isänsä kääntyili vaivihkaa ympäriinsä arvioidakseen mielialaa -
ja vaistoten, että kyläyhteisö ei ollut täysin tyytyväinen tähän melko suoraan kritiikkiin -
hän päätti yrittää ennaltaehkäistä protesteja.
Olen varma, että tarkoitat hyvää, Tom, -
mutta... kaikista kaupungeista uskon täällä olevan hyvä yhtenäisyyden tunne.
Eläessämme rintarinnan me kaikki tunnemme toisemme.
Olen itse aika hyvä ihmistuntija.
Oikeasti Tom, olet tehnyt sen taas.
Sait meidät tulemaan tänne kuuntelemaan hölynpölyä.
Mikä luulet olevasi, jonkinlainen filosofi?
Tarkkailija, sellainen minä olen.
Laiska, sanoisin minä. Me lapioimme lunta yhdessä.
Lapioimme lunta yhdessä?
Niin.
Jokainen talous putsaa oman edustansa.
Niin, täytyy myöntää, että Tom on oikeassa tuossa. Jos katuja ei puhdisteta kunnolla...
Olen pahoillani Tom, sinun täytyy keksiä jotain parempaa.
Koko maan kannalta olisi parempi -
avoimempi ja hyväksyvämpi ilmapiiri.
Vihjaat, että me kaikki emme auttaisi, jos joku tarvitsisi apua.
En, se ei ole asian ydin. Se ei ole pointti.
Me välitämme täällä ihmisistä.
Emme luultavasti saisi koskaan tietää.
Koska kukaan ei halua myöntää, että ongelma on olemassa -
antakaa minun valaista asiaa.
En aio käyttää esimerkkinä mitään, mikä on jo tapahtunut.
Käytän jotain, mikä on juuri tapahtumassa.
Ja esiteltyään lyhyen yhteenvedon edellisen illan tapahtumista
Dogvillen hämmästyneille asukkaille, -
Tom lähti kaivokselle noutamaan karkulaista piilostaan.
Sallikaa minun esitellä Grace. Grace, tässä ovat Dogvillen asukkaat.
- Päivää. - Päivää.
Tom on kertonut hankalasta tilanteestasi.
En todellakaan tahdo saattaa ketään teistä vaaraan.
Miksi et mene poliisin puheille?
He osaavat kyllä käsitellä gangstereita. Se on heidän työtänsä.
En tiedä onko se hyvä ajatus. Kuljetusala...
Ben!
Näillä miehillä on paljon vaikutusvaltaa, myös poliisiin.
Annammeko turvapaikan karkulaiselle?
Karkulaiselle, jonka gangsterit haluavat käsiinsä. Mekin joutuisimme melkoiseen liemeen.
Rauhallisesti, Claire... muista astmasi.
Dogville on hyvä paikka piileksiä, se on varma.
Aivan. Canyon Road on ainoa tie tänne.
Gingerin utelias serkku, anteeksi vain, voisi vahtia tietä, -
sillä hänhän asuu lähellä risteystä.
Hänellä on puhelin. Martha, sinä voit soittaa kelloa -
ja kertoa, jos joku on tulossa.
Mutta Tom, minä soitan tunnit. Mitä jos ihmiset menevät hämilleen kaikesta soitosta?
No, no, Martha.
Kyllähän me voimme käyttää vanhaa kelloamme pelastaaksemme hengen, jos se on tarpeen.
Miksi pitäisi?
Koska välitämme, Chuck. Välitämme toisista ihmisistä
En minä sitä tarkoita.
Miksi uskoisimme tämän naisen puhuvan totta?
Ehkä nämä gangsterit yrittivätkin ampua häntä, mutta tekeekö se hänestä luotettavan?
Hän on oikeassa. Miksi uskoisitte minua?
Minä luotan sinuun!
Tom, emme ole gangstereita.
Pidämme huolen omista asioistamme emmekä pyydä keneltäkään mitään.
Vihdoinkin myönnät sen!
Olisipa keino tietää, voiko nuoren naisen sanaan luottaa, -
keino tuntea hänet...
Silloin me voisimme olla välittämättä riskistä.
Mutta on eräs keino! Sanoit sen itse.
Eläen hänen kanssaan.
Isä, sinä olet niin hyvä ihmistuntija.
Kauanko kestäisi hyvältä mieheltä kuten sinulta riisua hänen naamionsa?
Viikko? Ehkä kaksi?
Voimmehan tarjota hänelle kaksi viikkoa
Ja jos sen jälkeen yksikään on sitä mieltä, että "LÄHDE!" -
lupaan itse lähettää hänet pakkaamaan.
No, jos Tom-herra on sitä mieltä, että tämä on hyvä meille ja yhteisölle, -
riittää se minulle.
Hän on ehkä nuori, mutta hänen sydämensä on aito.
Ja olen tuntenut hänen sydämensä niin kauan, kun se on takonut.
Enempää ei puhuttu kaupunkilaisten kokouksessa lähetysasemalla.
Mutta kaikki olivat sitä mieltä, että karkulaiselle annettaisiin kaksi viikkoa aikaa.
Ja kaikki voisivat katsoa peiliin tietäen, -
että he olivat tehneet kaikkensa, totta tosiaan.
Ehkä enemmän kuin useimmat olisivat tehneet.
Niinpä sinä iltapäivänä Tom vei Gracen kävelylle -
Jalavakadulle esitelläkseen kaupungin, jota hän rakasti.
Tässä Olivia ja June asuvat.
June on raajarikko...
He asuvat täällä osoituksena isäni avarakatseisuudesta.
Chuckilla ja Veralla on seitsemän lasta ja he vihaavat toisiaan.
Naapurissa asuvat Hensonit. He elättävät itsensä käsittelemällä -
halpoja laseja siten, että ne näyttävät arvokkaammilta.
Ja tässä on Jack McKay.
Jack McKay on sokea ja koko kaupunki tietää sen.
Mutta hän luulee voivansa salata sen pysymällä aina kotona.
Vanhassa tallissa Ben pitää kuormuriansa.
Hän juo ja vierailee porttolassa -
kerran kuussa ja häpeää sitä.
Martha hoitaa lähetysasemaa -
kunnes uusi saarnaaja tulee, mikä tuskin tulee koskaan tapahtumaan.
Jäljelle jää Ginger ja Gloria.
He pitävät tätä erityisen kallista kauppaa, -
jossa he käyttävät hyväkseen sitä tosiseikkaa, että kukaan ei poistu kaupungista.
He tapasivat käydä äänestämässä, mutta kun säädettiin rekisteröintimaksu -
joka oli päiväpalkan kokoinen, demokratia ei enää tuntunut tärkeältä.
Nuo kauheat veistokuvat kertovat enemmän tämän kaupungin ihmisistä kuin monet sanat.
Jos tämä on kaupunki jota rakastat, sinulla on omituinen tapa näyttää se.
Minä näen vain kauniin pienen kaupungin -
kauniiden vuorten lomassa.
Paikan, jossa ihmisillä on toiveita -
ja unelmia, jopa kovimmissa olosuhteissa.
Ja seitsemän kuvaveistosta, jotka eivät ole ollenkaan kauheita.
Dogvillen kutsuminen kauniiksi oli vähintäänkin omaperäistä.
Grace katsoi vielä kerran kuvaveistoksia, joita -
hän olisi itsekin pitänyt mauttomina vielä pari päivää sitten, -
kun hän yhtäkkiä tunsi jotain, jota voisi kuvailla -
pienenä valaistuksen muutoksena Dogvillen kaupungin yllä.
He pitävät sinua silmällä.
Vaikka sinä rakastaisit heitä jo, he saattavat tarvita hiukan suostuttelua.
Sinulla on kaksi viikkoa aikaa saada heidät hyväksymään sinut.
Saat sen kuulostamaan siltä, kuin pelaisimme jotain peliä.
Se onkin. Me pelaammekin. Eikö henkesi ole pienen pelin arvoinen?
Mitä tahdot minun tekevän?
Vieroksutko ruumiillista työtä?
En!
Dogville on tarjonnut sinulle kaksi viikkoa.
Nyt sinä tarjoat heille...
Luku 2: Grace noudattaa Tomin suunnitelmaa ja alkaa ruummilisen työn.
Seuraava päivä oli kaunis Dogvillessä.
Gingerin karviaismarjapuskien hennot lehdet levittäytyivät -
huolimatta Tomin epäilyksistä hänen puutarhan hoitokeinojaan kohtaan.
Mutta sitäkin tärkeämpää, tämä kevään ensimmäinen päivä -
sattui olemaan myös Gracen ensimmäinen työpäivä koskaan.
Päivä, jolloin hänen tuli kiertää -
Dogvilleä ja tarjoutua käytettäväksi tunniksi joka talouteen joka päivä.
Anteeksi.
Tarjoaisin apuani. Jos on jotain, mitä tarvitsisitte?
Kyllä. Kaasuttimen joka ei vuoda.
Hyvä on, anna kun otan tuon.
Ehkä voisin auttaa kotonasi?
Minulla ei oikeastaan ole kotia. Vain talli.
Olen kuljetusalalla. Tie on kotini!
Olen valmis. Hyvää huomenta!
Neiti Olivialla on koti.
Hän haluaisi auttaa jonkun kotiasioissa.
Siivooja siivoojalle?
Puhut hölmöjä, herra Ben!
Hyvää päivänjatkoa.
Nähdään myöhemmin.
Ja niin lähti Ben Georgetowniin viikoittaisen lasitoimituksen kanssa -
jotka herra Henson oli tarkkaan kiillottanut -
kiillottimellaan poistaakseen kaikki jäljet niiden halvasta alkuperästä.
Grace kääntyi kujalle, jonka eksoottinen nimi oli Glunen Kuja, -
koputtaakseen sokean mutta turhamaisen miehen ovelle.
Niin?
Huomenta herra McKay. Minä olen Grace.
Onko mitään, mitä voisin tehdä hyväksenne?
Sepä on kovin kilttiä Grace, mutta...
Ajattelin että ehkä tilanteesi vuoksi...
Minkä tilanteen?
Koska olet... yksin.
Olen ollut yksin niin pitkään.
Onko mitään mitä tarvitsisit?
Olen pahoillani.
Oletko koskaan huomannut puista huippua lähetysaseman katolla?
Viideltä iltapäivällä se heittää varjon Gingerin kauppaan, -
juuri A:n päälle AUKI-tekstissä ikkunassa.
Ehkä se kertoo ihmisille, että on aika mennä ostamaan päivällistä.
Näkemiin, herra McKay.
Näkemiin, Grace.
Keskustelu Jack McKayn kanssa osoitti surullisesti vallitsevan asenteen Dogvillessä.
Varautunut mutta ystävällinen, unohtamatta uteliaisuutta.
Vain Jack ilmaisi "ei" lyhyesti ja ytimekkäästi.
Martha tarvitsi siihen liki tunnin monologin.
Hyvänen aika. Minun täytyy miettiä, -
sillä itsellänikään ei ole paljoa töitä.
Hetkeä myöhemmin Grace oli Ma Gingerin karviaismarjapensaiden vieressä, -
eikä hän ollut erityisen hyvällä mielellä.
Hän ei erottanut karviaismarjapensasta kaktuksesta, -
mutta pihan säntillinen järjestys vetosi häneen, -
kuten metalliketjut, jotka olivat toisen ja kolmannen pensaan suojana, -
jottei kukaan käyttäisi -
vanhaa ja kunnianarvoisaa oikopolkua vanhan rouvan penkille.
Grace kokosi itsensä ja suuntasi kauppaan.
Hei!
Hei. Kerroin jo Tomille, ettemme mekään tarvitse apua.
Eipä sillä ole väliä, koska en pysty tekemään mitään.
En ole koskaan tehnyt töitä.
Jos laitat aloeta käsiisi, ne ovat aamulla paremmassa kunnossa.
Johtuu höylänlastuista. Vihaan niitä.
Taidanpa noudattaa neuvoasi.
Kätesi ovat valkoisimmat, mitä olen ikinä nähnyt.
Tom tulee, olemmepa onnekkaita.
Tervehdys kaikille. Grace, miten asiat sujuvat?
Ei kovin hyvin.
Kukaan ei tarvitse apuani.
Arvelinkin niin.
Tomin hanke saada kaikki pitämään minusta kohtaa ongelmia, -
koska kukaan ei tarvitse apuani.
Haluaisin todellakin tarjota vastapalveluksen.
Otatte hirvittävän riskin, kun annatte minun olla täällä.
Olen halukas oppimaan.
Kai joku tarvitsee apuasi. Herra McKayn näkö on huono.
Kävin siellä. Ja Marthalla, Chuckilla ja Veralla, -
eikä kukaan näytä tarvitsevan apua.
Kaikki ajattelevat toisten tarvitsen apua, eivät he itse.
Aivan kuten Tom sanoi. Hän taitaa olla tyytyväinen.
Vain todistaakseni väitteen vääräksi, ehkä voit sittenkin auttaa täällä.
Eihän täällä oikein ole tekemistä.
Ehkä jotain, mitä ei tarvitse tehdä?
Mitä?
Jotain, mitä haluaisitte tehtävän, mutta ei ole välttämätöntä.
Mitä ihmettä se voisi olla?
Ehkäpä karviaismarjapensaat.
Pensaat voivat hyvin.
Eivät sinun pensaasi, vaan ne heinikossa villinä kasvavat.
Emme kasvata siellä mitään.
Aivan. Pientä siistimistä...
Tiedä, vaikka niistä saisi joskus marjoja.
Aivan. Se on totta.
Hyvä on.
Nuo vitivalkoiset kätesi -
ovat täten sitoutuneet kitkemään villipensaita.
Kiitos!
Tällä tavalla ympäriltä.
Kaikki lähistöltä... Varovasti.
Parin marjapensaan antauduttua Gracen -
vitivalkoisille mutta harjaantumattomille käsille, -
asiat alkoivat sujumaan sekä kitkemisessä että kaupungissa.
Ilmaantui muitakin asioita, -
joita kaupunkilaisten mielestä ei välttämättä tarvinnut tehdä.
Koska Ben oli koditon, hän ei todellakaan tarvinnut Gracen kotiapua, -
mutta suvaitsi sitä silti ilmaantuen hämmästyttävällä -
täsmällisyydellä paikalle, kun kodinhoito oli ohi, -
huolimatta rahtiteollisuuden epäsäännöllisistä työajoista.
Olivia ei tarvinnut työssä ollessaan apua Junen käyttämiseen WC:ssä, -
sillä tähän asti he olivat pärjänneet oivallisella vaippajärjestelyllä.
Jos Jack McKay olisi tarvinnut keskustelukumppania, -
toki hän olisi löytänyt sellaisen kaupungilta.
Joten se ei ollut tarvetta, että hän salli Gracen tulla verhojen peittämään, -
pimeään salonkiinsa pitkällisille keskusteluille -
itärannikon valojen aliarvioiduista ominaisuuksista.
Martha ei uneksinutkaan rasittavansa seurakuntalaisia polkimien ja palkeiden kulumisella -
harjoitellessaan taukoamatta odottaen uuden papin nimitystä, -
eikä oikeastaan tarvinnut ketään kääntämään sivuja.
Luoja tietää, ettei Hensonien poika tarvinnut apua kirjojensa kanssa, -
ja että perhe oli ottanut Gracen itsensä takia.
Ja vaikka Lizin kädet paranivat Gracen neuvojen ansiosta, -
Thomas Edison oli lääkäri, eittämättä terve eikä tarvinnut hoivaa -
tai apua salaperäisen lääkekaapin pillereiden kanssa.
Oikeastaan Chuck oli ainoa, joka ei Tomin mukaan ollut "koukussa".
Koukussa? Kuulostat ylimieliseltä. Ylimielisyys on pahinta!
Hän ei pidä minusta.
Ja se on oikeutettua.
Onneksi olen valmistautunut Troijan hevosella.
Millä?
Troijan hevosella. Me pääsemme Veran kautta sisään.
Georgetownissa on huomenna erään professorin luento.
Jokin intellektuelli juttu.
Mutta asian ydin on, että Vera tekisi mitä tahansa päästäkseen sinne, -
mutta hänellä ei ole hoitajaa Achillekselle siksi aikaa.
Hän luottaa tyttöjensä käsiin jambit ja viisimitat, muttei pikkuista.
Siinä sinä astut kuvioihin.
Sanoin, että katsot pikkuista huomenna.
Yritän viivytellä Veraa kotimatkalla, pienellä onnella Chuck kotiutuu ennen häntä -
ja sillä aikaa voit yrittää voittaa Chuckin puolellesi.
Hoidan ilomielin Achillesta, jos Vera sallii.
Mutta jos Chuck ei pidä minusta, niin ei pidä.
Tom oli todella ihastunut tähän epätavalliseen, mystiseen olentoon.
Vaikka Grace ei tyydyttänyt Tomin uteliaisuutta kertomalla menneisyydestään, -
hän silti sopi kuin hansikas Tomin elämäntehtävään -
sivistää Dogvilleä hyväksymisen oppiaineessa.
Tom tunsi tyytyväisyyttä.
Grace oli horjunut kuilun reunalla, -
ja hän oli pelastanut Gracen takaisin polulle.
Se antoi hänelle vallan tunteen, joka oli uutta vastakkaisen sukupuolen kanssa -
ja tunteet saivat esiin versovan rakkauden parhaimmat puolet.
Hei. Tässä ovat Dahlia, Olympia, Diana, Athena, Pandora, Jason, Achilles.
Lapsesi ovat ihastuttavia.
He ovat hyviä lapsia. Rakastan heitä.
Ole kiltti, äläkä puhu kauniisti heistä. Itken niin helposti.
Niin surussa kuin ilossa.
- Hei, Vera. - Hei!
- Mennäänkö? - Olen valmis.
Kiitos kartan jättämisestä ulos.
Olisin kuitenkin unohtanut sen. Mistä tiesit, että lähden kauemmaksi?
Viimeksi kun näin termospullon, se oli portailla kartan vieressä, -
joten kun nyt näin pelkän termospullon, ajattelin vain...
Olet kultainen, Grace.
Kuten Laura-neiti.
Kuka hän on?
Paljastuit taas, Ben.
Laura-neiti taitaa olla raivotar, kuten Ovid sanoisi.
Älä ole häpeissäsi.
Meillä kaikilla on oikeus ottaa ilo irti elämästä.
Varmastikin niiden talojen naiset tuovat paljon iloa monille miehille.
En ole ylpeä siitä.
Tiedän, mitä teet täällä.
Niinkö?
Haluat ihmisten pitävän sinusta, ettei sinun tarvitsisi lähteä.
Olet terävä.
Tykkään olla Dogvillessä.
Haluatko että luen sinulle? Kykloopista?
En pidä Kykloopista.
Kaksi silmää on kauniimpaa, kuten sinulla.
Jos haluat että äitini pitää sinusta ja antaa sinun jäädä, sinun täytyy olla kiltti minulle.
Ehkä sinun pitäisi auttaa minua siivoamaan.
Äiti sanoo, että minun ei tarvitse tehdä töitä, paitsi päässäni.
Entä jos pyydän sinua kauniisti?
Ok.
Mitä sinä täällä teet?
Enkö sanonut, etten tarvitse apua sinulta?
Äiti pyysi häntä vahtimaan minua ja Achillesta.
Hiljaa! Menkää pois! Te molemmat.
Turhuutta!
He olisivat pärjänneet hyvin menneisyydessä. Ei epäilystäkään.
Miten sinulla menee, huijauksen suhteen?
En ole yrittänyt huijata ketään?
Tarkoitan Dogvilleä. Onko se saanut huijattua sinua?
Luulin että tarkoitit, että yritän käyttää hyväksikäyttää tätä kaupunkia.
Toiveajattelua.
Tämä kaupunki on sisältäpäin mätä, -
enkä kaipaisi sitä, vaikka se vajoaisi huomenna rotkoon.
Kaupunki ei viehätä minua, mutta sinua se näyttää viehättävän.
Olet rakastunut Dogvilleen.
Puihin, vuoriin, yksinkertaisiin ihmisiin.
Ja jos ne eivät ole vielä saaneet sinua, kaneli on.
Kirottu kaneli noissa karviaispiirakoissa.
Dogvillessä on kaikkea, josta haaveilit isossa kaupungissa.
Olet pahempi kuin Tom. Kuinka sinä tietäisit mistä haaveilen?
Olet itse kaupungista, etkö olekin?
Siitä on jo kauan.
En ole enää tyhmä. Ihmiset ovat samanlaisia kaikkialla.
Ahneita kuin eläimet.
Pikkukaupungissa he ovat vain vähemmän menestyksellisiä.
Söisivät niin paljon, että heidän vatsansa räjähtäisivät.
Siksi siis halusit päästä minusta eroon, -
inhoat, että muistutan sinua siitä mitä tulit täältä etsimään.
Sanon sinulle viimeisen kerran: ulos talostani!
Moses ei pidä sinusta, enkä minä pidä sinusta.
Lapset tulevat tarpeeksi hulluiksi äitinsä opetuksesta.
Kiitos, Grace!
Luku 3: Grace yltyy johdattelemaan ja provosoimaan.
Kaksi viikkoa oli kulunut aivan liian nopeasti. Grace oli nauttinut ajasta.
Hän piti kaikista kylän asukkaista, -
mukaan lukien ne, jotka olivat olleet vastahakoisia ja vihamielisiä häntä kohtaan.
Vaikka hän ei ollut voittanut puolelleen kaikkia, edes puolittain, kuten Tom sanoi, -
hän välitti Dogvillestä ja oli näyttänyt kyläläisille millainen hän todella on.
Mutta oliko se tarpeeksi?
Jack McKayn pitkän puhuttelun aikana sinä iltana, -
hän oli huomannut olevansa sydämettömällä tuulella.
Johtuneeko sydämettömyydestä, vai huolesta omasta tulevaisuudestaan, -
että muuten niin rakastettava Grace -
yltyi johdattelemaan ja provosoimaan.
Oletko samaa mieltä, että St. Bridgetin ikkunat, -
kun ensi kerran näit ne, eivät olleet maineensa veroisia.
En usko, että se johtuu itse kirkon sijainnista.
Ehkä Los Angelesin valot -
ja niiden lasien mosaiikki ovat tavalla tai toisella ristiriidassa.
Muistan ajatelleeni niin.
Mielestäni olemme puhuneet riittävästi siitä, miten me muistamme nähneemme asioita.
Etkö sinäkin?
Miksemme puhuisi jostain, jonka voimme nähdä juuri nyt.
Tässä kurjassa kylässä ei ole paljon nähtävää.
Jospa puhuisimme maisemasta?
En käy juuri ulkona. Ihoni ei kestä aurinkoa.
Käveleskelin eilen Chuckin omenapuiden luona.
Jos kävelee ylös kallion reunalle, -
pystyy juuri ja juuri näkemään Benin varaston ohi -
ja näkee sinun talosi rotkon puolelta.
En huomannutkaan, että sillä puolella on ikkunat.
Valtavat ikkunat. Maisema taitaa olla mahtava.
Eihän sinua haittaa, jos avaan ikkunat?
Sinä et ole typerä, neiti Grace. Et ole typerä.
Huomannet, että ne verhot on vaikea avata.
Anteeksi!
Ja on itsestään selvää, että syy siihen on se, -
ettei niitä ole juurikaan käytetty.
Mutta maisema on hieno, jopa hurmiollinen.
Joten kysy, miksi mies, joka rakastaa valoa, -
käyttää näitä paksuja verhoja?
Kyllä, olen sokea.
En huononäköinen, en likinäköinen, vaan sokea.
Joten mene, ja anna minun olla sitä yksin.
Sveitsissä sitä kutsutaan nimellä Alpengulen.
Valo heijastuu vuortenhuipuista, -
sen jälkeen, kun aurinko on jo laskeutunut niiden taakse.
Mutta nyt se on jo ohi.
Vallitsi täydellinen hiljaisuus, -
kun Dogvillen ihmiset saapuivat kokoukseen kaupungintalolle, -
kaksi viikkoa sen jälkeen, kun kaunis lainsuojaton oli saapunut kylään.
Grace seisoi Tomin vieressä, katsoen ihmisten kokoontumista -
tietäen, että tämä voisi hyvinkin olla -
viimeinen kerta, kun hän näkisi nämä tutut kasvot.
Ainakin kaksi heistä olisi häntä vastaan, yhdenkin ollessa jo liikaa.
Tervetuloa hyvät Dogvillen asukkaat.
Kaksi viikkoa... Kaksi viikkoa on kulunut -
ja nyt on tuomionne aika.
Onko oikein, että hän on täällä, kun puhumme hänestä.
Rouva Henson, kun Grace tuli tänne, hän ei mitenkään yrittänyt peitellä heikkouksiaan, -
joten mielestäni myös meidän tulisi olla avoimia hänelle.
Kertoa hänelle kasvotusten, jos haluamme hänen lähtevän.
Ei, rouva Henson on oikeassa.
Kenenkään ei tulisi estyä puhumasta, vain kohteliaisuuden takia.
Odotan kaivoksella.
Ja jos äänestätte, että minun tulee lähteä, -
lähden kulkemaan vuorten läpi, kun on vielä valoisaa.
Voisitko palauttaa lainaamani tavarat ihmisille.
Tietysti!
Kenenkään ei tarvitse nähdä minua, kun lähden.
Martha, soittaisitko kelloa, että tiedän tuloksen.
En tiedä.. Miten.. Millä tavalla soitan kelloa?
Lyö kelloa jokaisesta äänestä, joka on minun puolellani.
Minä lasken. Ja jos se soi alle viisitoista kertaa, minä lähden.
Tom haluaisi palavasti puhua Gracen puolesta, mutta hän on kai saanut aikansa.
Tiedämme hänen mielipiteensä. Kunnioitamme sitä ja hänen tulee kunnioittaa meidän.
Grace otti nyyttinsä lipaston alta, vaihtaakseen omat vaatteet päälleen, -
ja huomasi, että joku oli aukaissut sen ja laittanut sisään leipää.
Sen vieressä oli pala paperia.
Se oli Tomin piirtämä kartta.
Hän tiesi, missä nyytti oli ollut ja oli pannut kartan sinne.
Siinä oli polku vuoren yli.
Kaikki vaaralliset paikat oli korostettu sukkelanhirveillä pikku piirustuksilla.
Mutta nyytissä oli muutakin.
Monilla ihmisillä oli ollut sama idea.
He olivat laittaneet hänelle lahjoja nyytin sisään.
Jasonin rakas linkkuveitsi oli siellä puhdistettuna kiiltäväksi.
Ja piirakka äiti Gingeriltä ja Glorialta, sekä vaatteita, tulitikkuja ja virsikirja.
Grace avasi sen virren 18 kohdalta, jota Marthan oli aina vaikea soittaa.
Sivujen välissä oli dollarin seteli.
Marthalla ei olisi ollut varaa siihen.
Gracella oli ystäviä Dogvillessä, se oli varmaa.
Vaikka heitä olisi ollut vain muutama, sillä ei ollut merkitystä.
Grace oli ollut avoin kaupunkilaisille ja he olivat vastanneet ihanalla lahjalla:
Ystävinä.
Mikään gangsteri ei voisi viedä häneltä kohtaamisia kyläläisten kanssa, -
vaikka heillä olisi kaikki maailman aseet.
Ja vaikka kello ei soisikaan viittätoista kertaa, -
hän tiesi, että hän merkitsi jotain kyläläisille, -
ja että hänen vierailullaan oli merkitystä.
Ehkä ei paljoa, mutta joka tapauksessa hän oli jättänyt jälkensä.
Ja ensimmäinen asia hänen nuoressa elämässään, josta hän oli ylpeä.
Grace jähmettyi, kun kello alkoi soida.
Neljätoista, Grace laski.
McKayn on siis pitänyt kuitenkin äänestää häntä,
ja jos niin, miksei myös Chuck?
Kaikki?
- Chuck! - Chuck!
Kaikki.
Luulen, että he pitävät sinusta täällä.
Luku 4: Onnellisia aikoja Dogvillessä
Kevät ja aikainen kesä olivat onnellista aikaa Gracelle.
Martha ilmoitti tunnit, opettaen hänelle päivän toimet.
Jotta hän saattoi olla McKayn silmät, Benin äiti,
Veran ystävä, ja Billin aivot...
Ja eräänä päivänä se valkeni Gracelle.
Hänen pitäisi polkea pedaaleja ja saada Martha -
soittamaan hieman nuotteja, jotta palkeet tyhjenisivät normaalisti, -
ettei niihin jäisi painetta jotteivät ne sen takia menisi pilalle.
Ja nyt he olivat ääneti sopineet, että niin kauan kuin Grace polki, -
Martha saattaisi soittaa tuntematta syyllisyyttä.
Tomin isälle, vanhalle lääkärille, joka luuli joka päivä sairastavansa uutta tautia -
ja oli siksi päivittäin riippuvaisempi koulu- aikojensa yksinkertaisista koordinaatiotesteistä,
Gracen täytyi olla ankara, ja kertoa ettei hänessä ollut mitään vikana.
Ja nyt, kun kaupunki oli hyväksynyt, että jokainen maksaisi mahdollisuuksiensa mukaan -
hän sai palkkaa, ei paljoa, mutta tarpeeksi -
säästääkseen ensimmäiseen pieneen kiinalaisveistokseen -
seitsemän rivistä joka oli seissyt
jo kauan kaupan ikkunassa pölyttymässä.
Ja hän uneksi, että ajan myötä hän voisi omistaa ne kaikki.
Hitaasti nuo vitivalkoiset kädet muuttuivat käsiksi jotka -
olisivat voineet kuulua kenelle tahansa maalaisyhteisössä.
Ja kolmen viikon päästä hän voitokkaasti -
muutti paikkaan, jonka Tom ja Ben olivat kunnostaneet, -
nimittäin vanhaan myllyyn, jossa kerran oli toiminut kaupungin malminrouhin, -
josta oli jäljellä enää raskas vauhtipyörä.
Kiitos.
Tuota minä tarkoitan, kun puhun kuljetusalasta.
Laura neiti oli heittänyt sen pois, siitä ei ollut kenellekään hyötyä.
Hyvä asia, väärässä paikassa. Mutta kuorma-autollani... Tiedäthän.
Teidän ei vain pitäisi pilkata kuljetusalaa.
Ei, olet oikeassa, Ben. Heidän ei pitäisi.
Grace!
Mitä?
Minun piti vain kertoa, että minulla oli erittäin itsekäs syy äänestää sinun hyväksesi.
Mikä se oli?
Oli suuri helpotus kun ilmaannuit ja kaikki miehet iskivät silmänsä sinuun.
Tiedäthän, Tom ja muut. Olen saanut niin kauan kestää sitä...
Suoraan sanottuna, en vain jaksanut sitä enää.
Heillä on aina silmää sinulle, Liz.
Tiedäthän sen... Kyllä heillä on. Olet kaunis.
Kiitos.
Viimeisin edistys oli, nyt kun kesä oli parhaimmillaan, -
että Grace sai lomaa auttaakseen Chuckia hedelmätarhassa.
Ja joka päivä viideltä, kun heidän työnsä oli tehty,
hän saattoi hyväksyä sen, että McKay oli oikeassa.
Torninhuipun varjo tosiaan osoitti Ma Ginger'sin kauppaan.
Mutta tänään torni ei vain ilmoittanut että oli aika mennä ostoksille, vaan myös -
merkillä, jota kukaan ei olisi -
saattanut sekoittaa tuntien sointiin, -
varoituksen, että joku lähestyi Georgetownista pitkin Canyon Roadia.
Ensimmäisen kerran miesmuistiin lainvalvojat saapuivat Dogvilleen!
Iltaa, herra.
Tässäkö on koko paikka?
- Tuollako on kaupungintalo? - Ei.
Minulla on juliste liimattavaksi.
Meillä on lähetysseurantalo. Kelpaako se?
Totta kai.
Mitä hän on tehnyt?
Kadonnut! Niin siinä sanotaan. Luullakseni joku kaipaa häntä.
Kuulin, että hänet on viimeksi nähty näillä nurkilla.
Olemme kiinnittäneet näitä pitkin lääniä.
Ja jos joku näkee hänet, heidän pitäisi ilmoittaa poliisille?
Luulenpa sen olevan tarkoitus.
Nämä miehet eivät koskaan antaisi helpolla periksi.
Nyt he kiinnittelevät näitä julisteita ympäri lääniä.
Mikä tarkoittaa, etteivät he epäile hänen olevan täällä.
Mutta se oli poliisi, Tom. Eikö poliisille ilmoittaminen ole velvollisuus?
Tarkoitan, lain kannalta katsottuna. Olen pahoillani, minä vain... kun kiihdyn.
Hän on vain kateissa. Ei hän ole mitään tehnyt. Poliisi jopa sanoi niin.
Ehkä teidän tulisi äänestää uudelleen.
Miksi? Emme voi yhä uudestaan turvautua kansanäänestykseen.
Hei, kuka oikeasti pelkää vain -
koska hänen kuvansa on paperissa?
Luku 5: Itsenäisyyspäivä, kaikesta huolimatta
Itsenäisyyspäivä koitti ja valtavat määrät haituvia joltain syrjäiseltä -
kedolta soreasti leijaili alas Elm Streetiä alkuillasta.
Tänään oli juhlapäivä. Kukaan ei murehtinut kovia aikoja.
Ja Grace saattoi vilkaista Ma Ginger'sin ikkunaa hyvillään:
Varmistuakseen että vain kaksi pientä kiinalaisveistosta oli jäljellä, ja -
ne olivat ne kaksi, joihin hän ei vielä ollut saanut säästettyä.
- Hienolta näyttää, tytöt...
Grace, voisitko auttaa minua taas pari tuntia hedelmätarhassa?
Siellä alhaalla auringonpaisteessa on niin ihanaa!
Chuck, on itsenäisyyspäivä! Mitä sinä auringonpaisteesta höpiset?
Onko sinustakin tullut kaltaiseni romantikko?
Meillä tulee olemaan hauskaa.
Ja talvella näemme kaikki nälkää...
Jopa Ben pitää vapaapäivän.
- Hei! - Hei, Tom!
Grace, onko sinulla hetki aikaa?
Nytkö?
Jep. Minulla on kiinnostavaa kerrottavaa sinulla.
No, nopeasti sitten.
Mielessäni liikkuu niin paljon kaikenlaista...
Sen täytyy olla rasittavaa!
Mielestäni olen tutkinut kaupungin ihmiset hyvin -
ja luulen ymmärtäväni heitä merkittävällä tavalla.
Mutta kun yritän ymmärtää sinua, en pääse puusta pitkään.
Tiedäthän Lizin... Liziä on helppo tulkita.
Ja välillämme oli jotain vetoa, -
mutta kun näen suoraan hänen lävitseen, -
tarkoitan henkisesti, näen suoraan hänen lävitseen, -
haluni on puhtaasti fyysistä.
Mutta sinun suhteesi... se on monimutkaisempaa.
Mitä yrität sanoa?
Ei, minun pitäisi ensin selvittää se itselleni.
Yritätkö sanoa, että -
olet rakastunut minuun?
Ei, en voisi... rakkaus on... Se ei ole... Se on iso sana...
Jep.
Kyllä.
Hyvä!
Koska -
luulen, että minäkin olen rakastunut sinuun.
Kiinnostavaa, eikös olekin?
Tarkoitan, se on psykologisesti kiinnostavaa...
Kutsuttiinko sinua? Luulen, että sinua kutsutaan.
En kuullut heitä.
Ei.
Sinun pitäisi varmaan muutenkin palata.
Nähdään häissä. Seuraavissa juhlissa...
Tänä vuonna en tuonut muistilappuja.
Koska en aio teeskennellä pystyväni lukemaan niitä.
Joka johtaakin seikkaan. Seikkaan, jonka haluan mainita.
Ja se seikka olet sinä, Grace.
Kyllä. Olet tehnyt Dogvillestä ihanan paikan asua.
Itse asiassa joku kertoi minulle -
törmänneensä kiukkuiseen vanhaan Chuckiin kadun varrella -
ja hän hymyili.
En ole koskaan nähnyt sinun hymyilevän, Grace, -
mutta uskon voivani kuvailla sen.
Koska siinä on selvästi jokainen väri, -
joka heijastuu maailman kiiltävimmästä prismasta.
Sinun kasvosi sopivat siihen. Eivätkö sovikin, Tom?
Kyllä, sir. Kyllä.
Olemme ylpeitä, kun olet joukossamme.
Kiitämme, kun näytit meille kuka olet.
Sinulle, Grace.
Ole kanssamme niin kauan kuin huvittaa.
Poliisiauton nähtiin juuri kääntyvän Canyon Roadille.
Hän on täällä pian.
Soitanko kelloa?
Älä. Grace luultavasti kuuli.
Pääsemme eroon hänestä äkkiä.
Älä huoli.
Juhlisin itsekin, jos tätä juttua ei olisi tullut.
Pitää muuttaa katoamisilmoitusta.
Se nainen taas.
Syy, miksi hän katosi.
Hänet on kuulutettu yhteyksistään pankkirosvoihin länsirannikolla.
Milloin nämä ryöstöt tapahtuivat?
Viimeisen kahden viikon aikana.
Ette juuri kuule täällä uutisia?
Isäni radiosta kuuluu vain musiikkia.
Hän on kuulemma vaarallinen, -
ja jokaisen hänestä tietävän on ilmoitettava meille heti.
Se on laki.
Kahden viikon! Ei voi olla tyttömme, Tom.
Ei, hän on ollut täällä koko ajan.
Aivan!
Hän ei ole voinut tehdä sitä.
Olet oikeassa.
Yhtä epämiellyttävää siltikin.
Grace oli entisellään, kuten kaupunkikin.
Ei tullut yllätyksenä, että gangsterit -
junailivat syytteet raivatakseen Gracen tieltä.
Mutta kaikki oli muuttunut taas hieman.
Teillä on samanlainen pikku kyhmy -
samassa kohtaa toisella puolella selkää.
Niinkö!
Voin vain olettaa, että se kuuluu kehoonne, -
mutta te olette lääkäri, joten...
Se on hyvin epätodennäköistä.
Että syöpä kehittyisi tarkalla symmetrialla.
Älkää nyt. Tämä on nähty ennenkin.
Kaikki on mahdollista.
Teidän täytyy hyväksyä, -
että olette poikkeuksellisen terve herrasmies.
Taidan levätä.
Nähdään aamulla.
Toivon niin.
Mitä he sanoivat?
He eivät voineet väittää -
että mikään olisi muuttunut.
Mutta poliisille vaikeneminen sai heidät tuntemaan itsensä rikollisiksi.
- Minun pitäisi lähteä. - Ei..
Liika on liikaa.
Ehdotin päinvastaista.
Niinkö?
Taloudelliselta kannalta...
Taloudelliselta kannalta, -
olemisesi Dogvillessä on tullut kalliimmaksi.
Koska sinun on vaarallisempaa olla täällä, -
ei sillä etteivät he haluaisi, -
he haluavat jotain vastapainoa, -
niin kuin "quid pro quo".
Kuulostaa gangsterien puheelta...
On muukin kannustin, mikäli et halua jäädä.
Etsintäkuulutusten riippuessa joka puolella, -
en voi kuvitella parempaa piiloa.
Mikä se ehdottamasi vastaisku on?
He haluaisivat sinun työskentelevän pidempään, -
mutta ehdotin, että -
käyt ihmisten luona kahdesti päivässä.
Siten vaikuttaisi, että osallistut enemmän -
työpäivän pidentymättä liikaa.
Se on vain tapa välttyä epämiellyttävyyksiltä.
Kuulostaa hieman kummalliselta ja vaikealta toteuttaa.
Niin minäkin luulin.
Martha sanoi soittavansa kelloa puolen tunnin välein, -
jotta pysyt uudessa aikataulussa.
Sittenkö voin jäädä?
Ei. Rouva Hensonin mielestä palkkaasi pitää pienentää.
Pelkästään symbolinen ele.
Kuulutuksen sana "vaarallinen" huoletti häntä.
Olen valmis tekemään mitä vain.
Jos täytyy työskennellä enemmän pienemmällä palkalla, -
teen sen. Totta kai.
Haluan olla varma, etteivät he halua minun lähtevän.
Eivät tietenkään.
Onko tämä parhaaksi?
Tiedän sen olevan.
Minun täytyy levätä. Päiväni tulevat olemaan -
paljon kiireisempiä nyt.
Olen pahoillani.
Tom, haluan tietää erään asian...
Se kortti, jonka se mies autossa antoi sinulle...
Niin.
Näytitkö sitä kenellekään?
Älä viitsi, Grace! Poltin sen heti.
Niin tietenkin, olinpa typerä.
Ei se haittaa.
Kyllä haittaa. Ikävää, kun näet minut tällaisena.
En kestä, että epäilin sinua.
Anteeksi. Hyvää yötä.
Kaikki olivat Gracen työolojen muutosta vastaan, -
kun se tuli toisinaan puheeksi.
Ben oli ilmaissut myötätuntoisesti, ettei hyväksynyt enempää työtä kuin ennenkään, -
mistä Grace oli kiitollinen, -
vaikkakin Ben sanoi sen hiprakassa.
Kiireisestä minuutista tuli kiireinen tunti, -
ja tunneista kiireisiä päiviä.
Riippumatta siitä, pitivätkö he Gracen -
palvelusten kasvua reiluna ja oikeutettuna, -
se ei vaikuttanut saavan ketään tyytyväisemmäksi.
Pikemminkin päinvastoin.
Sinun täytyy olla varovaisempi.
Liz ei ollut kovin varovainen, muttei sentään rikkonut laseja.
Ymmärrä, että herra Henson tekee paljon työtä saadakseen hiottua muotin jäljet pois.
Ja se tekee lasista hauraan. Luulin että tiesit sen.
Tämä ei tule toistumaan. Toki maksan sen.
Ei tietenkään tarvitse maksaa. Selviämme tästä.
Ja hän kiiruhti tapaamaan Chuckia pelastaakseen viimeiset puut -
tauotta touhuavilta hiiriltä.
Kiireessään hän oikaisi karviaismarjapensaiden välistä, -
vain joutuakseen pysäytetyksi.
- Grace! - Niin?
En huomannut, että haravoit juuri polun.
Se ei ole vain sitä.
Tarkoitus on, että ihmiset kiertävät pensaat kokonaan.
Mielestäni niin on parempi.
Luulin näiden ketjujen osoittavan kulkureittiä pensaiden välistä.
Ne laitettiin pensaiden suojaksi.
Sen ei ole tarkoitus olla polku.
Mutta kaikki kulkevat tästä.
Aivan, mutta he ovat asuneet täällä vuosia.
Et ole ollut täällä niin kauan.
Sanotko, etten ole oikeutettu kulkemaan tästä -
koska en ole aina asunut täällä?
En tietenkään.